Автори /
Жанна Мирохівська (1957)
![]() |
Інфо
* Народний рейтинг | 4.492 / 5.41 |
* Рейтинг "Майстерень": | 3.926 / 5.25 |
* Творчий вибір автора: | Любитель поезії |
* Статус від Майстерень: | Любитель поезії |
* Коефіцієнт прозорості: | 0.847 |
Переглядів сторінки автора: | 10551 |
Дата реєстрації: | 2013-09-17 15:38:53 |
У кого навчаюсь: | Дмитро Павличко, Олександр Олесь, Павло Тичина, Ліна Костенко, Ганна Чубач, Ірина Жиленко |
Група: | Користувач |
Е-mail: | << Для контакту з автором зареєструйтеся >> |
Автор востаннє на сайті | 2013.09.25 15:37 |
Автор у цю хвилину | відсутній |
Про автора
Жанна Мирохівська (Буймістрова).
Життєве кредо - "Книги - морська глибина, хто в них пірне аж до дна, той, хоч і труду мав досить, дивнії перли виносить". Скільки себе пам"ятаю, я завжди була з книгою в руках. Книги навчали мене життю і любові, книги були моїм університетом і пристановищем від гіркої жіночої самотини, коли залишила батьківську хату у моїх рідних Мирохах, книги були моєю роботою, моїми буднями і святами. Ось уже понад 30 років я працюю у міській бібліотеці. І весь цей час пишу. Раніше гадала, що поезія - річ інтимна, тому мало публікувалася, але тепер маю іншу думку: справжній поет не може мовчати і ховатися. Цьому навчив мене мій Учитель і моя наснага - Дмитро Васильвич Павличко. Коли того серпневого ранку 1985 року він увійшов у наш читальний зал - моє серце спинилося і забилося в унісон його поезії. Відтоді кожен мій рядок - продовження його краси, його високої душі
Життєве кредо - "Книги - морська глибина, хто в них пірне аж до дна, той, хоч і труду мав досить, дивнії перли виносить". Скільки себе пам"ятаю, я завжди була з книгою в руках. Книги навчали мене життю і любові, книги були моїм університетом і пристановищем від гіркої жіночої самотини, коли залишила батьківську хату у моїх рідних Мирохах, книги були моєю роботою, моїми буднями і святами. Ось уже понад 30 років я працюю у міській бібліотеці. І весь цей час пишу. Раніше гадала, що поезія - річ інтимна, тому мало публікувалася, але тепер маю іншу думку: справжній поет не може мовчати і ховатися. Цьому навчив мене мій Учитель і моя наснага - Дмитро Васильвич Павличко. Коли того серпневого ранку 1985 року він увійшов у наш читальний зал - моє серце спинилося і забилося в унісон його поезії. Відтоді кожен мій рядок - продовження його краси, його високої душі
Найновіший твір