![](images/additions.gif)
Авторський рейтинг від 5,25 (вірші)
2024.06.14
18:58
ЗОРЯ. ДОБРА БАГАТО В ЦЬОМУ СЛОВІ
Добра багато, а ще більш любові,
Такої що обійме цілий світ,
Мов руки матері й весняний квіт.
А що лишилося від нього?
Де? Який в нім слід?
Воно ростануло, як ранок,
Як ранок, що обернувсь днем…
Добра багато, а ще більш любові,
Такої що обійме цілий світ,
Мов руки матері й весняний квіт.
А що лишилося від нього?
Де? Який в нім слід?
Воно ростануло, як ранок,
Як ранок, що обернувсь днем…
2024.06.14
16:19
Аби людина отримала повну свободу – вона повинна померти…
2024.06.14
12:16
Це потім про раббі Тарфона йтиме слава,
Що схожий він на піраміду із горіхів:
Торкнись - і покотяться вони ураз.
А йшлось про те, що притьмом добував він
Із священних книг те, що учні просили.
Але це потім. А поки що був він скупердяй.
Раббі Аківа
Що схожий він на піраміду із горіхів:
Торкнись - і покотяться вони ураз.
А йшлось про те, що притьмом добував він
Із священних книг те, що учні просили.
Але це потім. А поки що був він скупердяй.
Раббі Аківа
2024.06.14
10:10
В мою весну тендітну тихо стукав,
Як краплі-перли юного дощу.
У подумках душі тягнулись руки,
І сонця проникав крізь землю щуп.
В мою весну проходив лабіринти.
Окрилений ти птахом прилітав.
Гігантське небо квітло гіацинтом
Як краплі-перли юного дощу.
У подумках душі тягнулись руки,
І сонця проникав крізь землю щуп.
В мою весну проходив лабіринти.
Окрилений ти птахом прилітав.
Гігантське небо квітло гіацинтом
2024.06.14
09:08
Пописюн
Учора прочитав новий твір Олександра Сушка, який, на жаль, швидко розчинився в інтернеті. Але запам‘яталося ключове слово - пісюн.
Варто наголосити, що погляд Сушка-художника рідко піднімається вище пояса (жона взяла за шкабарняк, задрав хво
Учора прочитав новий твір Олександра Сушка, який, на жаль, швидко розчинився в інтернеті. Але запам‘яталося ключове слово - пісюн.
Варто наголосити, що погляд Сушка-художника рідко піднімається вище пояса (жона взяла за шкабарняк, задрав хво
2024.06.14
05:21
Від такого конфузу
Червонію й журюсь, –
Вчора зрадила Муза,
Не з’явившись чомусь.
Не дотримала слова,
Залишила в ганьбі, –
Тільки біль підшлунковий
Відчуваю в собі.
Червонію й журюсь, –
Вчора зрадила Муза,
Не з’явившись чомусь.
Не дотримала слова,
Залишила в ганьбі, –
Тільки біль підшлунковий
Відчуваю в собі.
2024.06.14
01:09
А ти переможеш! Я знаю!
В жахітті розтрощених снів,
Мов птах білосніжний, Ізраїль
В облозі брудних дикунів.
Тобі дуже боляче, гірко...
Історія пише рядки.
Засяє Давидова зірка
В жахітті розтрощених снів,
Мов птах білосніжний, Ізраїль
В облозі брудних дикунів.
Тобі дуже боляче, гірко...
Історія пише рядки.
Засяє Давидова зірка
2024.06.13
19:57
Розходився дід Свирид, весь двір його чує.
Вранці прогулятись в парк чинно чимчикує,
Аж за столиком сидять уже випивохи,
Вже й півлітру розпили, зосталося трохи.
Де вони грошей беруть? Коли устигають?
Чи то ніяких турбот більш в житті не мають?
Тож
Вранці прогулятись в парк чинно чимчикує,
Аж за столиком сидять уже випивохи,
Вже й півлітру розпили, зосталося трохи.
Де вони грошей беруть? Коли устигають?
Чи то ніяких турбот більш в житті не мають?
Тож
2024.06.13
16:53
Тому, кому нема ще сорока,
Однолітку сказав би я багато!
А я мовчу. Бо краще - написати...
І до паперу тягнеться рука.
Та не потрібні ті чужі зізнання
Тому, кому нема ще сорока,
Коли в словах останнього рядка
Однолітку сказав би я багато!
А я мовчу. Бо краще - написати...
І до паперу тягнеться рука.
Та не потрібні ті чужі зізнання
Тому, кому нема ще сорока,
Коли в словах останнього рядка
2024.06.13
09:00
Червоний водоспад трояндовий стікав -
То Муза із колючими шипами.
Її теплом торкала сонячна рука,
Пливли назустріч хмари в білій парі.
А я була твоєю Музою у снах,
Пелюстками лягали поцілунки.
В трояндові бутони ласку пеленав
То Муза із колючими шипами.
Її теплом торкала сонячна рука,
Пливли назустріч хмари в білій парі.
А я була твоєю Музою у снах,
Пелюстками лягали поцілунки.
В трояндові бутони ласку пеленав
2024.06.13
08:18
Під вікном скорушина стрічає жовтневу зорю,
і злітають поспішно з холодних небес зорепади.
Про осінню красу все частіше тепер говорю,
дістаю недописані вірші весною з шухляди.
Саме час їх убрати, прикрасити всі в оксамит,
загорілись дерева у пущі, на
і злітають поспішно з холодних небес зорепади.
Про осінню красу все частіше тепер говорю,
дістаю недописані вірші весною з шухляди.
Саме час їх убрати, прикрасити всі в оксамит,
загорілись дерева у пущі, на
2024.06.13
04:51
Нарешті тихо в небі... На землі
Димить лише зруйнована споруда
Та іскорки спалахують в золі,
Де, в гурт зібравшись, плачуть мирні люди.
Кружляє попіл і відчутно гар
В розпеченім пожежею повітрі, -
Мов пам'ятник - обвуглений димар
І бита цегла, як
Димить лише зруйнована споруда
Та іскорки спалахують в золі,
Де, в гурт зібравшись, плачуть мирні люди.
Кружляє попіл і відчутно гар
В розпеченім пожежею повітрі, -
Мов пам'ятник - обвуглений димар
І бита цегла, як
2024.06.13
04:04
Цілує смерть північна зелень гаю...
Невже у Лету канемо от-от?!
Від цих думок всього перевертає,
Осотом клятим заросте город?!
Із України лишиться окраєць,
Все інше божевільний ідіот
Собі навік в полон позабирає,
Невже у Лету канемо от-от?!
Від цих думок всього перевертає,
Осотом клятим заросте город?!
Із України лишиться окраєць,
Все інше божевільний ідіот
Собі навік в полон позабирає,
2024.06.12
18:25
Демонічна моя Богине,
Надто холодно у твоїй тіні;
Храми сірі твої, негостинні,
Не доносять моління крізь стіни.
Демонічна моя Богине,
Я заповнив ефір твоїм іменем;
І мелодія світла, нестримана
Надто холодно у твоїй тіні;
Храми сірі твої, негостинні,
Не доносять моління крізь стіни.
Демонічна моя Богине,
Я заповнив ефір твоїм іменем;
І мелодія світла, нестримана
2024.06.12
12:05
Плакучі верби припиняють плач,
Сором’язливо віття одгортають,
Коли берізки, кинувшись у скач,
«Метелицею» кола пролітають.
...Мабуть, веселі люди садовили їх,
Мабуть, пісні позагортали в лунки,
Бо й досьогодні на Десні лунає сміх,
І жарти з чаркою
Сором’язливо віття одгортають,
Коли берізки, кинувшись у скач,
«Метелицею» кола пролітають.
...Мабуть, веселі люди садовили їх,
Мабуть, пісні позагортали в лунки,
Бо й досьогодні на Десні лунає сміх,
І жарти з чаркою
2024.06.12
08:06
А день новий, немов паперу білий аркуш,
Немає зовсім слів і навіть літер...
У небі чистому лиш одинока хмарка
Мовчанням зустрічає тепле літо.
Зароджується знову мрія феєрична,
Щоби почути голос - тенор срібний,
Немов напитися води біля каплички
Останні надходження: 7 дн | 30 дн | ...Немає зовсім слів і навіть літер...
У небі чистому лиш одинока хмарка
Мовчанням зустрічає тепле літо.
Зароджується знову мрія феєрична,
Щоби почути голос - тенор срібний,
Немов напитися води біля каплички
Останні коментарі: сьогодні | 7 днів
![](images/additions.gif)
2024.05.20
2024.05.17
2024.04.15
2023.12.19
2023.11.22
2023.11.18
2023.11.06
• Українське словотворення
• Усі Словники
• Про віршування
• Латина (рус)
• Дослівник до Біблії (Євр.)
• Дослівник до Біблії (Гр.)
• Інші словники
![Тлумачний словник Словопедія](http://img.slovopedia.org.ua/button88x31.gif)
Автори /
Іван Кушнір (1977) /
Інша поезія
/
Новий Завіт
Марка 4
Контекст : Κατά Μάρκον Ευαγγέλιον
• Можлива допомога "Майстерням"
Публікації з назвою одними великими буквами, а також поетичні публікації і((з з))бігами
не анонсуватимуться на головних сторінках ПМ (зі збігами, якщо вони таки не обов'язкові)
Марка 4
1 І знову почав навчати при морі. І зводиться до Нього охлос великий, так що Він у плойон вступивший посідає у морі, і весь охлос при морі на землі був.
2 І навчав їх у параболах багатьох, і глаголив їм у навчанні своєму:
3 Слухайте, ось вийшов сіючий сіяти.
4 І сталося у сіянні, щось впало при дорозі, і прийшли птахи, і поїли його.
5 І інше впало на кам'янище, де не мало землі багато, і зразу проросло через немання глибини землі.
6 І після сходу сонця опеклося, і через немання коріння висохло.
7 І інше впало ув аканѳи, і зійшли аканѳи, і задушили його, і плоду не дало.
8 І інше впало у землю гарну, і давало плід, зростаючи і виростаючи, і приносило одне тридцятикратно, і одне шестидесяти, і одне сто.
9 І глаголив: Хто має вуха слухати, хай слухає.
10 І коли був на сам, вопрошали Його ті при Ньому з дванадцятьма параболи.
11 І глаголив їм: Вам містерія дана василеї Бога. Тим же зовні у параболах всяке стається,
12 щоб зрячі зрили би, і не виділи. І слухаючі слухали би, і не збагнули би, щоб коли не навернулися, і не відпустилося би їм.
13 І глаголить їм: Не відаєте параболу цю? І як всі параболи взнаєте?
14 Сіючий логос сіє.
15 Ці ж є, хто при дорозі, де посіяний логос, і коли слухали б, зразу приходить сатана, і здіймає логос посіяний в них.
16 І ці є подібні, хто на кам'янища посіяні, які, коли б слухали логос, зразу з радістю приймають його,
17 і не мають коріння у собі, але тимчасові є, тоді ставшогося утиску чи гоніння через слово зразу оскандалюються.
18 І інші є, хто ув аканѳи посіяний. Ці є, хто логос почувший,
19 і клопоти віку, і омана багатства, і з іншого пожадання входячі стискають логос, і безплідним стає.
20 І ці є, хто на землю гарну посіяні, які слухають логос і приймають, і плодоносять, який тридцтикратно, і який шестидесяти, і який сто.
21 І глаголив їм: Чи приходить ліхтар, так щоб під модій поставився чи клінку? Чи не щоб на ліхтарник поставився?
22 Бо нічого немає прихованого, що б не файнулося, ані сталося потаємного, що б не прийшло до файного.
23 Якщо хто має вуха слухати, хай слухає.
24 І глаголив їм: Дивіться, що слухаєте. У якій мірі міряєте, відміриться вам і додасться вам.
25 Бо хто має, дасться тому, і хто не має, і що має, здійметься від того.
26 І глаголив: Так є василея Бога, як антроп кидав би насіння на землю,
27 і засинав би і прокидався, ніч і день, і насіння проросло би і виросло, як не відає він.
28 Сама ж земля плодоносить: спершу хорта, тоді колос, тоді повно зерна у колосі.
29 Коли би предало плід, зразу посилає серп, бо предстали жнива.
30 І глаголив: Чому б уподобили василею Бога? Чи в якій параболі її би виклали?
31 Як кокк гірчиці, який коли б сіявся на землю, найменший є з усіх насінь, які на землі,
32 і коли посіялось би, піднімається і стає більше всяких овочів, і робить гілля великі, так щоб могли під тінню його птахи урану гніздитися.
33 І такими параболами багатьма мовив їм логос, відповідно спромоглися слухати.
34 Без же парабол не мовив їм, на сам же власним учням розв'язував усе.
35 І глаголить їм у той день вечірнього настання: Перетнули б ми навпроти.
36 І відпустивші охлос приймають Його, як був у плойоні, і інші плойони були з Ним.
37 І стається лелап великий вітру, і хвилі накидали у плойон, так що вже наповнився плойон.
38 І Він був у стерна на подушці сплячий. І будять Його і глаголять Йому: Дидаскале, не турбує Тебе, що гинемо?
39 І розбуджений епітимив вітру і оповів морю: Мовчи, замовкни. І стих вітер, і стала тиша велика.
40 І оповів їм: Чому лякливі є? Ще не маєте віри?
41 І фобізилися фобосом великим, і глаголили один до одного: Хто тоді цей є, що і вітер, і море послушні Йому?
[2024]
2 І навчав їх у параболах багатьох, і глаголив їм у навчанні своєму:
3 Слухайте, ось вийшов сіючий сіяти.
4 І сталося у сіянні, щось впало при дорозі, і прийшли птахи, і поїли його.
5 І інше впало на кам'янище, де не мало землі багато, і зразу проросло через немання глибини землі.
6 І після сходу сонця опеклося, і через немання коріння висохло.
7 І інше впало ув аканѳи, і зійшли аканѳи, і задушили його, і плоду не дало.
8 І інше впало у землю гарну, і давало плід, зростаючи і виростаючи, і приносило одне тридцятикратно, і одне шестидесяти, і одне сто.
9 І глаголив: Хто має вуха слухати, хай слухає.
10 І коли був на сам, вопрошали Його ті при Ньому з дванадцятьма параболи.
11 І глаголив їм: Вам містерія дана василеї Бога. Тим же зовні у параболах всяке стається,
12 щоб зрячі зрили би, і не виділи. І слухаючі слухали би, і не збагнули би, щоб коли не навернулися, і не відпустилося би їм.
13 І глаголить їм: Не відаєте параболу цю? І як всі параболи взнаєте?
14 Сіючий логос сіє.
15 Ці ж є, хто при дорозі, де посіяний логос, і коли слухали б, зразу приходить сатана, і здіймає логос посіяний в них.
16 І ці є подібні, хто на кам'янища посіяні, які, коли б слухали логос, зразу з радістю приймають його,
17 і не мають коріння у собі, але тимчасові є, тоді ставшогося утиску чи гоніння через слово зразу оскандалюються.
18 І інші є, хто ув аканѳи посіяний. Ці є, хто логос почувший,
19 і клопоти віку, і омана багатства, і з іншого пожадання входячі стискають логос, і безплідним стає.
20 І ці є, хто на землю гарну посіяні, які слухають логос і приймають, і плодоносять, який тридцтикратно, і який шестидесяти, і який сто.
21 І глаголив їм: Чи приходить ліхтар, так щоб під модій поставився чи клінку? Чи не щоб на ліхтарник поставився?
22 Бо нічого немає прихованого, що б не файнулося, ані сталося потаємного, що б не прийшло до файного.
23 Якщо хто має вуха слухати, хай слухає.
24 І глаголив їм: Дивіться, що слухаєте. У якій мірі міряєте, відміриться вам і додасться вам.
25 Бо хто має, дасться тому, і хто не має, і що має, здійметься від того.
26 І глаголив: Так є василея Бога, як антроп кидав би насіння на землю,
27 і засинав би і прокидався, ніч і день, і насіння проросло би і виросло, як не відає він.
28 Сама ж земля плодоносить: спершу хорта, тоді колос, тоді повно зерна у колосі.
29 Коли би предало плід, зразу посилає серп, бо предстали жнива.
30 І глаголив: Чому б уподобили василею Бога? Чи в якій параболі її би виклали?
31 Як кокк гірчиці, який коли б сіявся на землю, найменший є з усіх насінь, які на землі,
32 і коли посіялось би, піднімається і стає більше всяких овочів, і робить гілля великі, так щоб могли під тінню його птахи урану гніздитися.
33 І такими параболами багатьма мовив їм логос, відповідно спромоглися слухати.
34 Без же парабол не мовив їм, на сам же власним учням розв'язував усе.
35 І глаголить їм у той день вечірнього настання: Перетнули б ми навпроти.
36 І відпустивші охлос приймають Його, як був у плойоні, і інші плойони були з Ним.
37 І стається лелап великий вітру, і хвилі накидали у плойон, так що вже наповнився плойон.
38 І Він був у стерна на подушці сплячий. І будять Його і глаголять Йому: Дидаскале, не турбує Тебе, що гинемо?
39 І розбуджений епітимив вітру і оповів морю: Мовчи, замовкни. І стих вітер, і стала тиша велика.
40 І оповів їм: Чому лякливі є? Ще не маєте віри?
41 І фобізилися фобосом великим, і глаголили один до одного: Хто тоді цей є, що і вітер, і море послушні Йому?
[2024]
37. λαῖλαψ - лелап, у грецькій міфології пес, від якого не втекти.
Контекст : Κατά Μάρκον Ευαγγέλιον
• Можлива допомога "Майстерням"
Публікації з назвою одними великими буквами, а також поетичні публікації і((з з))бігами
не анонсуватимуться на головних сторінках ПМ (зі збігами, якщо вони таки не обов'язкові)
Про публікацію