Автори /
Олександр БУЙ (1977)
![]() |
|
Огляди ⁄ Переглянути все відразу
•
Солодкий сон
•
У пошуках Істини
•
Гра без правил
•
Лонгінове спасіння
•
Розцифроване кохання
•
Ефект хамелеона
•
Весна у ріднім краю
•
Проводи зими
•
Жага пізнання
•
Короткометражка
•
Не поспішай... (18+)
•
Пекельна анестезія (18+)
•
Ясмин і Орхідея
•
Озимина
•
Чорний пістолет
•
Лист у потойбіччя
•
Розмова з лютим
•
Дожити до весни
•
Батькова посмертна наука
•
І знову про війну
•
Чи була любов?
•
Осінній менует
•
Жага і сенс
•
До побачення...
•
Солодкий полон
•
Часовий зашморг
•
Закриття заячого полювання
•
Відкриття заячого полювання
•
Вечірнє качине полювання
•
Ранкове качине полювання
•
Увертюра до зими
•
Наслідково-безпричинний зв'язок
•
Шуліки
•
Розмова із зимою
•
Дві стомлені душі
•
Філософський гільярд
•
Віхола часу
•
Вікові етюди
•
Перший сніг
•
Божа неволя
•
Випадковий звязок
•
Академік колгоспних наук (до Дня працівників сільського господарства)
•
Коханій дружині на День народження
•
Присвята мамі
•
Присвята бабусі
•
Присвята батькові
•
Зустріч випускників
•
А куди поділася любов?
•
Роздуми сорокарічного
•
Про смерть і безсмертя
•
Любовний трикутник
•
Сумне свято
•
Ти не програв
•
Синиця кохання
•
Розрада
•
Новорічне дитинство
•
Лев із Заячим серцем (автобіографічний)
•
Записки молодого мисливця
•
Неспокутуваний гріх
•
Знов надворі весна
•
Про першу любов
•
Суд над коханням
•
Чумацький Шлях
•
Роздвоєння душі
•
Любов завжди жива
•
Розлив душі
•
Німота
•
Все...
•
Чекаю на тебе
•
Подивись мені в очі
•
Ніч
•
Термінологія кохання
•
Половинчасте життя
•
Про війну
•
Княгиня кохання й краси
•
Дочекайся мене
•
Життєві принципи
•
Про рідний край
•
Любов і гріх
•
Роздуми про тлінність
•
Чекання весни
•
Сад каміння
•
Повір мені, друже
•
Душевна порожнеча
•
Хміль і кохання
•
Побачення
•
Вранішній дощ
•
Пробач
•
Портрети
Со́лодко уві сні,
Наче напився меду.
Наче напився меду.
Ходило Щастя між людей –
Вони від того не добріли,
Вони від того не добріли,
Роздала мені доля карти –
Різні ма́сті і номінали.
Різні ма́сті і номінали.
А на плащани́ці – відтиск тіла
І сукро́виці іржава пляма...
І сукро́виці іржава пляма...
Цифрові технології – може, й не зло,
Це для людства – прогрес однозначний.
Це для людства – прогрес однозначний.
«Ніколи і нічого не проси!», –
Вчив після балу Маргариту Воланд.
Вчив після балу Маргариту Воланд.
Перетворився сніг на воду,
Пливуть крижини в льодоході,
Пливуть крижини в льодоході,
Зацвірінькали синиці,
Кущ під ними загойдавсь –
Кущ під ними загойдавсь –
Дай тебе підібрати на слух,
Як з касети у юності пісню –
Як з касети у юності пісню –
Наснився сон, неначе кінофільм:
У кожній мізансцені – ти без мене,
У кожній мізансцені – ти без мене,
Не поспішай… І я не буду…
До ранку світ належить нам.
До ранку світ належить нам.
Дві свічі зеленаво-карі
З-під крила воронено-чорного…
З-під крила воронено-чорного…
Через ледь прочинені повіки
Старомодних вицвілих гардин
Старомодних вицвілих гардин
Зеленіє озимина
Під лютневим холодним сонцем.
Під лютневим холодним сонцем.
Блищить спокусливо мій табельний ПМ.
Сталь вороне́на в колір снігової хмари.
Сталь вороне́на в колір снігової хмари.
У білий аркуш а-четвертого формату
Французьким «паркером» вкарбовую печаль…
Французьким «паркером» вкарбовую печаль…
Не лютуй, брате місяцю лютий,
По яругах-лісах не мети!
По яругах-лісах не мети!
Дозволь мені дожити до весни,
Молю Тебе я, Господи Всевишній!
Молю Тебе я, Господи Всевишній!
Я пам’яті веслом до дна душі дістав –
Замулились думки, як у ставку вода:
Замулились думки, як у ставку вода:
До всього здатна звикнути людина,
Злетівши в небо чи діставши дна.
Злетівши в небо чи діставши дна.
Якби в коханні я тобі зізнався,
Не стримував у серці почуття,
Не стримував у серці почуття,
Зима вже скоро залютує,
Закрутить сніговий балет,
Закрутить сніговий балет,
Прислів’я каже нам із глибини віків,
Що геніальне все – просте́ й відверте.
Що геніальне все – просте́ й відверте.
За життя багато граней стерлися,
Втратили перестороги значення.
Втратили перестороги значення.
Із полону твоїх обіймів
Я на волю не хочу зо́всім,
Я на волю не хочу зо́всім,
Ще поки не «жив-був», іще живу і є,
Лише́ навчаюся життю радіти,
Лише́ навчаюся життю радіти,
Так буває: природа в грудні
Подарує днину погожу –
Подарує днину погожу –
Восени сходить сонце пізно
І здебільшого хмарні днини:
І здебільшого хмарні днини:
У серпневім тихім надвечір’ї
Дзюркотом струмочок виграє.
Дзюркотом струмочок виграє.
Ще на заході зорі світять
Мерехтливо на чорнім тлі,
Мерехтливо на чорнім тлі,
Зіграє осінь коду увертюри
До опери під назвою «Зима».
До опери під назвою «Зима».
Наслідки бувають без причини –
Я тепер це достеменно знаю:
Я тепер це достеменно знаю:
Вві сні глитаї ошукали країну,
Прокинулась – фронт навкруги:
Прокинулась – фронт навкруги:
Насип мені, зимо, в серце
Лапатого білого снігу,
Лапатого білого снігу,
Дві стомлені душі зійшлися за столом
Під абажуром мрій і марних сподівань,
Під абажуром мрій і марних сподівань,
На нейронах оголених нервів,
Як на струнах циганських гітар,
Як на струнах циганських гітар,
Закрутила віхола снігом уночі.
Телевізор вимкнений, радіо мовчить.
Телевізор вимкнений, радіо мовчить.
Як був малим, дивився часто в небо,
Удень – на хмари, уночі – на зорі,
Удень – на хмари, уночі – на зорі,
Як раптове омріяне щастя,
Віра у велико́днє причастя,
Віра у велико́днє причастя,
Ніби тяжке похмілля,
Сумніви душу точать.
Сумніви душу точать.
На ранок все здалося враз інакшим.
Зім’ята постіль видала секрети.
Зім’ята постіль видала секрети.
Цвинтар. Липи у цвіт уберуться,
Тополиний закрутиться пух.
Тополиний закрутиться пух.
Вийшло так, що багатьом вірші писав,
А для тебе лиш тепер знайшов слова,
А для тебе лиш тепер знайшов слова,
Ти прийшла у цей світ навесні,
А пішла восени на світанні.
А пішла восени на світанні.
Замело дороги і стежини,
Побілів навколо всенький світ,
Побілів навколо всенький світ,
На чорну землю білий сніг,
Немов на душу каяття
Немов на душу каяття
Ми сьогодні знов за парти сіли,
Наче й не минали двадцять літ,
Наче й не минали двадцять літ,
Половину, більше б не сказати,
Я шляху життєвого пройшов…
Я шляху життєвого пройшов…
Сорок років… Годинник внутрішній
На зворотній хід завело.
На зворотній хід завело.
За мить можливо в прірву шкереберть
Зірватись, все коту під хвіст пустити.
Зірватись, все коту під хвіст пустити.
Хто намалював його уперше,
Втиснувши в поняття трьох кутів
Втиснувши в поняття трьох кутів
Вісімнадцятий день тридцять п’ятого серпня…
Більш третини століття за плечі лягло.
Більш третини століття за плечі лягло.
Сам обирай:
Чи чотири стіни, чи простору безкрай.
Чи чотири стіни, чи простору безкрай.
З давнини повелось, у прислів’ї звучить,
Достеменно із нас кожен знає:
Достеменно із нас кожен знає:
Яка ж вона тільки красива!
І чорне волосся, мов ніч,
І чорне волосся, мов ніч,
Затишно в малесенькій хатинці.
Дрова в грубці весело тріщать.
Дрова в грубці весело тріщать.
Якось влітку, у серпні, Левеня народилось
У краю мальовничім, серед нив і дібров.
У краю мальовничім, серед нив і дібров.
Іній на гілках сріблиться,
Під ногами сніг рипить.
Під ногами сніг рипить.
Мабуть, в Бога тебе я вимолив,
Як покуту за гріх тяжкий,
Як покуту за гріх тяжкий,
Знов надворі весна – і весною наповнився подих.
Скоро вже солов’ї розпочнуть свій одвічний концерт.
Скоро вже солов’ї розпочнуть свій одвічний концерт.
Байдужістю крізь відстані і роки
В душі моїй порвали Ви струну.
В душі моїй порвали Ви струну.
Не чекаю твого я пробачення,
Лиш молюсь на твій образ святий,
Лиш молюсь на твій образ святий,
Колись було: розбитими шляхами
До Криму простували чумаки.
До Криму простували чумаки.
Шелест листя затих у розлогих гіллях.
Вийшов морок на свій вже протоптаний шлях.
Вийшов морок на свій вже протоптаний шлях.
Де зелен гай шумів, злітає жовтий лист,
Не теплий вітерець, – шугає хуги свист,
Не теплий вітерець, – шугає хуги свист,
Про що я хочу заспівать?
Про те, як гай шумить зелений
Про те, як гай шумить зелений
Він багато про що запитати хотів.
Та, лиш голос її у повітрі дзвенів,
Та, лиш голос її у повітрі дзвенів,
Більше ніколи не будемо поруч.
Прірва ліворуч, безодня праворуч.
Прірва ліворуч, безодня праворуч.
Сумно тліє зоря у вечірньому темному небі,
Терпкий запах бузку оповив все довкола, мов дим.
Терпкий запах бузку оповив все довкола, мов дим.
Подивись мені в очі, кохана! Заглянь
І у душу місток відшукай.
І у душу місток відшукай.
Поглянь: Чумацький шлях горить,
Неначе в небуття дорога.
Неначе в небуття дорога.
Випурхнеш з обіймів рано на світанку,
Бо, на жаль, несила сповільнити час.
Бо, на жаль, несила сповільнити час.
Набридло жить наполовину
У напівтемнім закутку
У напівтемнім закутку
Нехай напише про війну
Той, хто не свідок, а учасник,
Той, хто не свідок, а учасник,
Княгиня кохання й краси
Прийшла у мій сон серед ночі.
Прийшла у мій сон серед ночі.
Дочекайся мене! По життю, як по зоранім полю,
Я до тебе, кохана, біжу босоніж навпрошки.
Я до тебе, кохана, біжу босоніж навпрошки.
Добігає літо крізь осіннє сито.
Скоро лист пожовкне, потім опаде.
Скоро лист пожовкне, потім опаде.
Десь під лісом, що зветься Гнилиця,
На Ічнянській на рідній землі
На Ічнянській на рідній землі
Все змінилось на ділі й на слові.
І, коли світ надвечір стиха,
І, коли світ надвечір стиха,
Задумав Бог, а диявол втілив,
Природою прийнято до виконання,
Природою прийнято до виконання,
Ще у серпні, в нічній прохолоді
Я до ранку, бува, не засну,
Я до ранку, бува, не засну,
В юності від докорів сумління
Почались страждання і клопот:
Почались страждання і клопот:
Людині для щастя багато не треба:
Світило б лиш сонце крізь хмари на небі,
Світило б лиш сонце крізь хмари на небі,
Пусто наодинці з самотою,
Надто – якщо порожньо в душі…
Надто – якщо порожньо в душі…
Передмістям нічним, в заметільній імлі, напідпитку,
Не тримаючись стежки, раз-по-раз пірнаючи в сніг,
Не тримаючись стежки, раз-по-раз пірнаючи в сніг,
Через море яскравих зірок
Човен-місяць пливе вдалечінь.
Човен-місяць пливе вдалечінь.
Йшов на вулиці дощ – літня вранішня злива.
День зайнявсь після ночі, неначе воскрес.
День зайнявсь після ночі, неначе воскрес.
Пробач мені, кохана, за вино.
Воно терпке і кисле до нестями,
Воно терпке і кисле до нестями,
У душі із вечора до рання
Мурував я стіни від кохання –
Мурував я стіни від кохання –
Огляди